Pris ske gud, du är äntligen tillbaka-
- och du är vackrare än jag någonsin kunnat föreställa mig.
- Förlåt? - Är du inte här för bröllopet?
Nej.
- Söker du kanske en make? - Nej.
Så, vad för dig då till vår stad?
Vi hörde att främlingar anlänt nyss-
- med tufft utseende, skrytande om dödade våInader.
Ja, vi tror de är Satedan.
Jaså, du menar de tre högljudda fyllona som spenderar dagarna på tavernan?
Låter som mitt folk.
De har rum på det lokala värdshuset.
- Tack. - Du är mycket välkomna.
Och skulle du omväga ditt behov av en make...
Okej, jag tar värdshuset, så tar du tavernan.
Det låter bra.
Hej.
Jag söker tre individer som nyss anlänt.
Jag har hört att de är storätare och dricker mycket, och-
- tydligen, har de varit högljudda om sina senaste succéer mot våInaderna.
De här som du letar efter...
...antingen är de mycket modiga, eller otroligt dumma.
- Hur kommer det sig? - Tja,...
...om deras skryt når våInaderna kan det gå väldigt illa för dem.
Jag tvivlar på att de behöver frukta våInaderna skulle höra dem.
Naturligtvis inte, men det är inte alltid deras egna öron de hör med.
Känner du till de jag söker?
Tyvärr. Jag sköter mina egna affärer-
- vilket är något du också bör överväga att göra.
Och du kanske vill överväga att erbjuda-
- ditt oombedda råd till någon som verkligen bryr sig om det.
En attityd som din kan skada dig, eller värre.
Vad ska vi ta först? Öronen, eller de snygga ögonen?
Vad sägs om ditt huvud?
- Ronon! - Ara, Rakai!
Hej, har du hört ryktet? - Nej, vilket rykte?
- Bry dig inte. Glöm att jag nämnde det. - Vänta. Vad är det om?
Nej, det är oansvarigt av mig att säga något.
Okej, lyssna, om du ska vrida om armen på mig, så har I.O.A tagit beslut.
De har valt ny ledare för Atlantis.
- Okej, vem är det? - Tja, de har inte gått ut officiellt-
- men det ska vara en av de bästa på de gamlas teknik och replikatorer.
Vem tycker du det låter som?
- Du? - Ja. Vem annars?
Jag hörde att de tänkte på en med forsknings bakgrund...
Och, varför inte? Det är dags att någon av oss får makt.
Okej, och med "oss" menar du "dig. "
Precis. Det är lite skrämmande, ändå.
Du vet, beslut utan effekt på staden, utan hela galaxen.
- Ja, skrämmande. Mycket skrämmande. - Fast, å andra sidan-
- gör en ledare aldrig en andra gissning. Jag är redo för utmaningen.
Jag vet det. Jag ska göra dem stolta. Radek, jag ska göra dig stolt.
VåInads-replikator kriget pågår för fullt.
Vad jag har hört har replikatorerna gjort stor skada i senaste offensiven.
Det är goda nyheter, John. Bra gjort. - Jag ordnar rapporterna till dig.
Sam! Vad är nytt?
Förberedelser i kommando ledet.
Det behöver du inte säga. Jag vet redan. - Verkligen?
Jag vill bara säga att I.O.A kunde inte ha gjort ett bättre val.
- Tack, Rodney. - Nej, nej, du är alldeles för vänlig.
Vad?
..."tack, Rodney?" Nej, nej, vänta. Du menar den...
Ja, hon är vår nya boss.
Översatt av: Pedalen www. divxsweden.net -bästa svenska undertexterna på nätet
Text hämtad från www.Undertexter.se
Omsynkad Av: Miklo50
Stargate Atlantis, Säsong 04, Episod 03 "Reunion"
- Jag trodde ni var döda. - Tro mig, det trodde vi också.
Hur överlevde du våInadernas attack på Sateda?
- Vi var inte där. - Jag förstår inte.
När vi beslutade slå tillbaka mot dem-
- så väntade vi inte på att de skulle komma.
Vi började undersöka deras egna fästen.
Snabba attacker. Gå in, slå till hårt, snabbt ut.
På det här uppdraget, rörde vi till det på snabbt ut.
Jag såg pilarna slå till mot er position.
Vad du inte såg, var att vi hittat grottor på bergsidan.
När de attackerade, rasade ingången, och vi var instängda.
Det tog tre dagar att gräva oss ut.
Och då kryllade hela stället av dem.
Det var tydligt att de rustade för en attack.
Det tog två veckor att hitta en väg ut genom porten, och då var det för sent.
När vi återvände till Sateda, fanns inget kvar.
Jag är ledsen. Jag skulle aldrig ha lämnat er bakom.
Var inte en idiot, Ronon. När du tog andra skvadronen till porten-
- visste du inte att pilarna kom genom - Och om vi gått med tillbaka-
- skulle vi också dött på Sateda tillsammans med alla andra.
Enda anledningen till att du överlevde var att de gjorde dig till löpare.
- Du har hört om det? - Vi hörde historier för ett tag sedan.
De sa att du var sju fot hög, med styrka som fem man.
- Folk vill gärna överdriva. - De sa också att du dödat hundra.
- Den delen låter riktig. - Tja, dåså...
För lidande åt fienden och återseende av vänner-
- återvända från de döda. - Ja.
Dagen då jag lämnade Chulak, sa mäster Bratac till mig:
"Dragen från ditt förflutna men låt inte ditt förflutna dra från dig. "
Ett bra råd.
Ändå, så kommer jag att sakna stället, och er alla.
Jag hade blivit stött om du känt annorlunda.
10 år är en lång tid.
Det har varit 10 välanvända år.
Vi har besegrat ett antal fiender och hot.
- Det var aldrig tråkigt. - Vi har fulländat mycket här,-
- men det är Atlantis som behöver dig nu.
Ja... En del av mig ser fram mot det, men-
- du vet, en del tycker det är för tidigt att jag lämnar arbetet oavslutat.
Ditt arbete fortsätter, men på en annan plats.
Du är skänkt en otroligt stor ära, överste Carter,-
- och jag tror du ska ta emot den.
Och vet detta... även om vi inte följer med dig...
...så är SG-1 aldrig långt borta.
Så jag kan vänta mig påhälsning av er?
Inte ens vilda eqiuner kan hålla mig borta.
Härligt återseende.
Verkligen.
Okej.
Dags att åka.
- Vad är det där? - Frukter från världar vi handlar med.
- Jag tänkte det kunde vara omtänksamt. - Försök bromsa.
- Jaså, och vad skulle du föreslå? - Tja, blommor kanske?
- Du kunde liva upp hennes bostad. - Jaha, blommor.
Här, ta dem och gå.
Överste Carter, välkommen till Atlantis.
Tack. Trevligt att vara här.
Jag vill att ni alla ska veta hur mycket jag uppskattar den här utnämningen.
Jag är fullt engagerad i expeditionen-
- till Atlantis, och mest av allt, för var och en av er.
Jag ser fram mot att jobba med er. Tack ska ni ha alla.
- Fint tal. - Tack.
Jag utför även bröllop och vinst shower.
Boka tidigt för att undvika besvikelse.
Ska vi kolla in vår nya nöjen?
- Ja. - Rodney...
Sam...
Sticker, eller hur?
Vad i helsike har ni gjort alla år?
Åh, ätit, druckit...
...dödat våInader. Vi har slagit till mer än jag kan minnas.
Radat upp en ganska fin kroppsräkning.
För att inte nämna de 12 pilarna vi skjutit ner.
Vi är beväpnade, rörliga, och, får bra underrättelser.
Ja, låter som ett ganska fint lopp.
- Men det har varit några offer. - Jaså? Vad menar du?
Några av oss kom levande ut ur grottan-
- men vi förlorade Marika i första attacken mot dem och Hemi förra året.
Det har inte varit lätt.
Vi har inte mycket att jobba med men gör det, och ibland räcker det inte.
Ja, jag kanske kan hjälpa er. Vi har manskap, utrustningen.
Mina vänner och jag, vi kan...
...iallafall, jag...
För Marika och Hemi.
- För Marika och Hemi. - För Marika och Hemi.
Tack.
- Hej, Rodney. Kom in. - Jag tog med något att liva upp med.
Tack. Det var snällt av dig. Det finns en vas där.
Överste Sheppard lämnade den.
Tydligen, så är det en fruktkorg från de världar vi har handelsavtal med.
Jag tyckte det var en omtänksam tanke.
Den förbannade...
lallafall, så kom jag för att välkomna dig till Atlantis-
- och se om du anpassar dig, och, du vet, behöver något, sa jag att jag dejtar?
- Ursäkta, vad? - Jag... träffar någon.
Ja, jag tar upp det då du är här-
- och vi ska arbeta tillsammans, och-
- du vet, jag tänkte på vårt förflutna... - Vårt förflutna?
Ja, du vet, den oemotståndliga lusten som hängt över våra huvuden hela tiden.
- Rodney... - Jag vill inte det ska vara pinsamt...
...ungefär som det är nu mellan oss.
Rodney...
Jag är säker på att det blir bra.
Åh, självklart. Jag menar, jag bara...
- Med dig... - Jag hörde att du bestämmer.
Ronon, överste Carter, Sam, Ronon. Han är...
Satedan, och medlem av ert team. Vad kan jag hjälpa dig med?
Jag vill ta några vänner till Atlantis, och måste få klartecken av dig.
Tyvärr, några nya säkerhetsrutiner-
- förhindrar mig att tillåta någon utomvärlds besöka Atlantis.
- På vems auktoritet? - Det är direktiv från I.O.A.
- Ja, de behöver inte få reda på det. - Ronon, hon är...
Du förstår säkert vilken känslig situation vi har här.
Det är viktigt att basens position förblir hemlig.
Och det blir den. De är mitt folk. Jag går i god för dem.
Det tror jag säkert, men just nu, är vi på en ny planet med nya regler.
Och en ny ansvarig.
Weir hade aldrig tvivlat på mig.
Okej, först av allt, Ronon, så tvivlar jag inte på dig.
De nya reglerna gäller samtliga på basen-
Och för det andra...
Jag är inte Dr Weir.
- Är han alltid så? - Nej, nej...
...nej, faktiskt, du mötte honom en god dag.
Okej. Försök tillsammans, och vänd!
Jobba på det.
- Det gick fort. - Ja, jag sa ju det.
Du kunde ha tagit tid på dig. Vi trivs här. Vi funderar på att stanna ett tag.
Och vart ska ni ta vägen sedan då?
Vart som helst. Det är en av fördelarna med att inte slå sig till ro.
Du går dit du vill, och åker när du inte är välkommen.
Ja, jag hade hoppats att mitt folk visat mer gästfrihet, men...
Oroa dig inte för det. Jag förstår.
Inte alla får inbjudan till Atlantis.
Se inte så överraskad ut.
Du reser runt lika mycket som oss-
- och förr eller senare, hörs rykten om nytt folk i de gamlas stad-
- och löparen som förenats med dem.
Jag är ledsen. Jag önskar att jag kunnat vara ärlig direkt från början.
De har gett sitt förtroende till dig, och du har visat dig värdig den.
- Jag hade inte väntat mig mindre. - Ja, men ändå...
Vad? Trodde du de skulle göra ett undantag för att det var du?
- Jag antas vara deras vän. - Nej, du är deras allierade.
Deras gäst. Jag, Rakai och Ara är dina vänner.
Jag tvivlar inte på att de är goda. De hjälpte dig när du behövde det-
- och de har skadat våInaderna mer än någon.
Det måste du respektera, men, det betyder inte att du måste överlämna dig.
Som jag ser det, nu när vi är tillsammans igen...
...hör du hemma hos oss.
Ganska imponerande, är det inte det?
Ärligt talat, är det överväldigande.
Kommande från någon med er erfarenhet, säger mycket.
Vet du, John, ditt namn var på listan.
Ja, jag vet. Jag såg vad de gjorde med Elisabeth-
- politiken och den röda tapen.
- Jag avvunnas inte dig. - Tack.
Vet du, för de flesta av oss, så är inte det här med Elisabeth över än.
- Hon finns fortfarande kvar därute. - Du tror verkligen att hon lever?
- Det finns bara ett sätt att bli säker. - Du föreslår att vi åker tillbaka?
Vi skulle ha gjort det tidigare men I.O.A har stängt mig ute.
Nu kanske du kan ge mig grönt Ijus.
- Ledsen, men det är för farligt. - Inte mer än senast vi gick in.
Du hade en fördel då som du saknar nu.
Tja, det var hon som gav oss fördelen.
Vi är här för att hon gjorde det hon gjorde.
Tro mig, jag vet. Och jag tycker inte om att lämna någon efter mig mer än dig-
- men jag är inte beredd att skicka någon på självmordsuppdrag.
Så, kom till mig med en plan, med den minsta chans, så ska jag se över den.
Nog om det, John, jag är ledsen. Det finns inget jag kan göra.
Rättvist nog.
- Du verkar distraherad idag. - Nejdå, allt är bra.
- Vad är fel? - Inget. Jag sa att jag är okej.
- Dåså. Jag antar att vi ska fortsätta. - Det är inget!
Okej, sluta slå mig!
Bra... Jag berättar.
Jag funderar på att lämna Atlantis.
Vart skulle du ta vägen då?
Måste det bli ett val mellan Atlantis och dina Satedan vänner?
De är mer än så, Teyla. De är min familj.
Vi har alltid stöttat varandra.
- Du skulle inte förstå. - Det håller inte med.
Att lämna mina Athosianer för ett hem på Atlantis-
- var ett mycket svårt val.
Jag var deras ledare. För en del, den enda de känt-
- och trots att jag var så nära en resa genom porten-
- fanns det ögonblick då det kändes som om jag förrådde dem.
- Och? Kom du över det? - Nej.
Fortfarande tänker jag på mitt val-
- men då minns jag att jag kan göra så mycket mer här.
Och för resten av galaxen, än vad jag skulle kunnat på hemvärlden.
- Teyla har redan pratat med dig, eller? - Jo, vi hade ett samtal.
- Så, låt mig höra. - Höra vadå?
- Vad du än har att säga. - Jag har inget att säga.
- Verkligen? - Behövs inte, du vet vad jag ska säga.
Att du är en värdig medlem av teamet och att ingen kan fylla din plats.
Och att du kanske tänker försöka hitta något som är förlorat men det är borta.
Sateda är borta, och leva på flykt med vänner får inte tillbaka det.
- Du tänker inte säga något av det? - Jag behöver inte det.
Det handlar inte om att få tillbaka det förflutna.
- Så vad handlar det om då? - De behöver mig. Har alltid gjort det.
Jag har alltid tagit om hand om dem, fått dem hem efter striderna.
Du är en man, Ronon. Du kan inte alltid skydda dem.
Troligen inte... ... men det är där ni kommer in.
Vi har information om ett våInadsmåI.
VåInaderna och replikatorerna slår skiten ur varandra.
Jag tror inte det är värt att göra ett tillslag mot dem.
Jag tror du ändrar dig när du hör detaljerna.
- Får jag höra. - Inte än.
Jag vill ha med Tyre, Ara och Rakai.
Du vill slå till mot ett våInads labb?
Inte illa ment, men det är djäkligt nära galenskaps territorie.
Det är ett vapen utvecklings labb.
Vad vi hört, är det underbemannat.
Vi vet att våInaderna attackeras från flera håll.
De kan inte vakta alla faciliteter längre.
Ändå, hon sa "underbemannad" istället för "obemannad. "
- Det är en stor skillnad. - Det spelar ingen roll. Vi klarar det.
- Varför behöver ni vår hjälp då för? - Det behöver vi inte.
Men vi behöver hjälp att komma iväg efteråt.
Jag förstår. Vi är era utnämnda förare.
Det här är målet. Det ligger en halv dagsfärd till fots från porten.
Ett skepp kan ta oss in och ut innan några förstärkningar anländer.
Oroa dig inte. Du behöver bara flyga. Vi står för promenaden.
Omtänksamt av er, men om vi går med på det, så är vi alla med i det.
Och jag ser inte varför vi ska det.
Jag menar, visst det skulle vara fint att få våInads teknik, men-
- kanske om vi snubblade över det, eller köpte på ebay, men...
Jag tror, att vad han försöker säga är-
- att vi kanske inte vill riskera livet för något sådant här.
Kanske vänta en månad eller två-
- låta replikatorerna och våInaderna mjuka upp varandra-
- sedan lunchar vi, och pratar om det.
En sak de jobbar på just nu, är att stänga av replikatorernas attackkod.
- Är en sådan sak möjligt? - Den har avaktiverats tidigare.
- De kan ha gjort det första gången. - Ja, vi kan inte låta det ske.
Nej, om kriget med replikatorerna tar slut-
- så riktar våInaderna sin uppmärksamhet mot resten av galaxen igen.
Så...
...är ni med?
Dina kamrater kapabla nog, men om vi gör det här, så är det sista jag vill-
- att någon är halvredo och riskerar uppdraget-
- och, tja, våra häckar.
Det är inte första gången för dem, John. - Kanske första gången med ett team-
- och, jag vill inte det ska bli en skitmatch.
- Jag håller min grupp. Gör samma sak. - Senast var det din grupp också.
Ja...
Lyssna, jag hade tänkt vänta med att berätta det, men jag har gjort mitt val.
När vi är klara med uppdraget tänker jag lämna Atlantis.
Kom in.
Packar du?
Ja.
När jag ser dina saker här, så säger det mig att du såg Atlantis som hem.
- Att du var lycklig här. - Ja, jo, det var jag.
Det är jag.
Dina vänner är orolig för dig.
Tja, det ska de inte vara. Jag kan ta vara på mig.
Det är inte det som är poängen.
När du accepterade att stanna i Atlantis, blev du del i något-
- och, oavsett vad, så har du dina rötter här nu.
Folk som värnar om dig, är beroende av dig.
Att gå iväg, är mycket svårare än du tror.
Åh, jag går inte min väg. Att jag lämnar Sheppards team, betyder inte-
- att jag inte vill hjälpa Atlantis, eller er andra.
Jag frågar inte efter din lojalitet, Ronon.
Endast visheten i att åka, om, som du sa, du inte vänder ryggen till Atlantis.
Att samordna oss med dina vänner kanske inte blir så lätt.
- Det får vi se, eller hur? - Jag vill att du överväger det igen.
Och om jag inte, efter allt jag vet om Atlantis-
- försöker ni stoppa mig.
Jag hoppas att det inte kommer dit.
Sätt ner oss vid södra änden. Det blir mindre motstånd om vi går in bakifrån.
- Uppfattat. - Väl inne, så tar vi täten.
- Ni håller koll bakifrån. - Vet du vart ni ska gå?
Målet finns någonstans på andra nivån.
Du kanske kan vara mer specifik?
Vi har inte en exakt ritning, om det är vad du menar.
Hela andra nivån är en hög säkerhets sektor.
Om du är osäker, vore det inte säkrare om vi följde med?
Det är bättre så här. Deras byggnader är ganska röriga.
- Vi vet vad vi letar efter. - Och det gör inte vi?
- Det är inte direkt första uppdraget. - Verkligen.
Hur många våInader har du dödat, man mot man?
- Jag tror inte det handlar om det. - Som jag trodde.
Vi har slagit ut svärmskepp, okej? Jämfört med oss, så är ni amatörer.
- Ta det lugnt. - Kan vi inte spela ihop, låter vi bli.
Vi har ett stort område att täcka på kort tid, så vi följer efter er.
Sedan splittrar vi oss i två team när vi når andra nivån.
Är du lugn med det?
- Ja. - Bra.
Vi närmar oss målet.
- Här är det. - Fort, snabba på!
Jag tar det.
Alla in.
Vi går den här vägen, ni den vägen.
- Kontakta oss om ni hittar något. - Ja.
Lycka till.
Ronon...
Då sticker vi.
- Vad tror du? Testobjekt? - Eller deras version av varumaskin.
Jag hatar det, men vi kan inget göra för dem, vi måste vidare.
Visst.
Det här har varit alldeles för tyst och enkelt.
Jag tycker om tyst och enkelt som ombyte.
VåInader!
Ronon, vänta!
Rodney, öppna den där dörren!
Åt helvete med det.
Kom igen nu, det funkade för honom!
Ha! Jag gjorde det!
Tack gode gud, att det är ni tre. De har Teyla, Sheppard, och...
Ta hit honom.
Vem är amatören nu?
- Ronon, vad hände? - Jag måste prata med överste Carter.
John, är du okej?
Lite av en baksmälla.
Att Ronon och hans vänner inte är här, är bra.
Inte riktigt.
- Ronons vänner är orsak till det här. - Vad pratar du om?
Jag sprang på dem när jag flyd...
...när jag gjorde en effektiv strategisk tillbakagång.
- De bedövade mig. - Är du säker?
Det är svårt att misstolka något sådant.
- Var Ronon med dem? - Jag såg honom inte.
Den där.
Vänta lite här, grabbar.
Rodney...
- Var stark, Rodney! - Jag ska försöka.
Jag sa att jag mår bra.
Jag anropade Sheppard, men fick inte svar från någon.
- Och hur är det med Satedanerna? - Vi splittrades.
Jag antar att våInaderna fick dem också.
Så mycket var det med lätt uppdrag.
Okej, vi har fått gå till räddning och återtagande.
- Dr. Zelenka, gör klar en hoppare. - Ja, överste.
- De väntar oss. - Gör klar två hoppare.
Kan ni kanske säga vart vi är på väg? Jag är inte mycket för överraskningar.
Jag var tvungen att kika i julklapparna.
- Jag minns en gång... - Vi kräver din assistans.
- Med vad? - Du har petat på replikatorernas kod.
Jag vet inte vad ni pratar om. Okej, jag kanske gjort någon ändring. Och?
Det är inte första gången de utmanar oss.
Så det var våInaderna som avaktiverade koden.
För många tusen år sedan.
Vi hade slagit de gamla. Galaxen var vår, och sedan kom de här sakerna.
- Du är ingen fan, antar jag. - De är en abnormitet!
De lever inte ens!
Med andra ord, det oätbara är inte bra för er.
De är maskiner. Maskiner kan omprogrammeras.
Okej, fint, vad väntar ni er från mig?
Vi har försökt ladda upp deaktiveringskoden igen.
Våra försök har misslyckats.
Du måste återställa förändringarna så att viruset kan bli effektivt mot dem.
Naturligtvis. Jag förstår.
Saken är den, det kan bli svårt.
Testobjektet underlättar för dig.
- Testobjekt? - En replikator.
Åh, herregud.
Jag har tänkt på det, och när det är dags-
- respekterar jag ditt beslut om framtiden med oss.
Det här kan vara det enda uppdraget tillsammans.
Då får vi göra det bästa av det.
- Dr McKay... Hur går ditt arbete? - Det har gått, liksom, sakta.
Jag menar, återställa grundkoden är inget man gör på en natt.
Överste Sheppard och Teyla blir besvikna att höra det. Jag ser till det.
Jag tror jag kan avsluta lite fortare.
Jag förstår ert behov av försening i hopp om att ert folk ska rädda er.
Jag har fått information om att de är på väg.
Men, vi är redo för dem.
- Okej, de flyttar på sig. - Tack, hoppare två.
- Ta oss in, löjtnant. - Ja, överste.
Sätt fart, sätt fart!
Det är ett kraftrelä bakom väggen där.
- Är du okej? - Ja, det var på tiden. Lite till-
- så hade vi fått rädda oss själva.
- Klarade Ronon sig till Atlantis? - Ja.
- Var är han? - Vi delade oss för att täcka mer.
Säkra ingången.
Okej, kom igen, låt oss komma härifrån.
Var håller du dem?
Varför inte fråga dina vänner?
- Kusten klar. - Kusten klar? Du kunde ha skjutit mig!
Åh, nej. Åh, nej...
Nu sticker vi och letar efter Ronon.
Ta hand om honom.
Ni är våInads dyrkare?
- Ronon, du måste förstå... - Efter vad de gjorde Sateda?!
Sateda är borta och de liv vi kände.
Vi hade ett val.
Dö med det förflutna, eller leva för framtiden.
- Vad har de gjort med er? - De belönade oss med evigt liv.
Samma gåva kan bli din, om du vill.
Vi gjorde motstånd först, var envisa, men våInaderna var bestämda.
De visade oss vår framtid.
De tillät oss utforska livets slut, tog oss till gränsen för att se sanningen-
- och tog oss tillbaka.
De visade oss, om och om igen...
- Tills de bröt ner er. - Till vi accepterade sanningen-
- och deras gåva. - Ronon...
- ... förena dig med oss. - Ni är galna.
Låt inte din stolthet stå i vägen.
Som Marika och Hemi.
De dog inte i flykten, eller hur?
- De mördades för att de inte ville fly. - De dog av egen envishet.
Gör inte samma misstag.
- Gå med oss! - Nej.
Aldrig.
Stick. Bäst att ni sticker.
Stick, för nästa gång vi möts, blir det inte som vänner!
Det blir ingen nästa gång.
Vi avslutar det här som Satedaner.
Ni är inga Satedaner!
Rakai, nej!
- Så mycket för heder. - Inga vapen.
Har det inte dödats tillräckligt?
Ronon, var är dina vänner?
De är här.
Nu åker vi hem.
- Är det där min måIning? - Ja.
Rodney tyckte att du skulle ha tillbaka den.
- Jag gav den inte till honom. - Han antog att du lämnade kvar den.
Hur känner du dig?
- Okej. - Det är skönt att du är tillbaka.
Tack, det är skönt att vara tillbaka.